Chef?
- Jeg går ud og spiser frokost. - Hvad?
- Jeg går til frokost. Interesseret? - Det er interessant, at du skal spise.
Okay...
KOMMISSÆR BURON
Jeg kan ikke på lørdag. Jeg har lovet mine forældre at kigge forbi.
De er jo døve, begge to. Stokdøve.
Med en blok. Hvis jeg vil fortælle dem noget, skriver jeg det ned.
Det er et mareridt. Så lørdag dur ikke, men søndag er helt perfekt.
Pokkers også... Mandag kan vi glemme. Der har jeg travlt.
Tirsdag burde fungere. Vent lidt... Der er en på den anden linje.
Ja, hvad er der? Jeg har travlt. Nej, jeg sidder midt i en afhøring.
Spørg Champonin. Det er ikke mit gebet. Jeg kan desværre ikke hjælpe.
Jeg kan intet gøre. Undskyld, Michel. På tirsdag skal jeg til tandlæge.
- Undskyld...? - Hele dagen. Vent...-Hvad er der?
Undskyld, at jeg forstyrrer, men jeg er svimmel af sult.
Hvornår er vi færdige? Kan jeg nå noget mad bagefter?
Du kan ikke på onsdag?
Onsdag. Pokkers! Kan du ikke aflyse det?
Og torsdag? Jeg tjekker. Det bliver nok svært, men jeg tjekker lige. Nej.
Så må det blive... Det er ikke let. - Hvad er der? Er den ikke okay?
Jo, men jeg ville godt have haft noget mad. En middag. Noget, der mætter.
Torsdag kan jeg ikke, og ugen efter har jeg travlt, så det går ikke.
Søndag havde passet perfekt, så vi må jo droppe det. Søndag havde været fin.
- Lad os bare glemme det. - Foreslå fredag.
- Hvad? - I mangler kun at tale om fredag.
Og fredag? Sådan! Perfekt! Super! Så siger vi det.
Hvorfor tænkte vi ikke på det? Fredag kl. 15.00. Hils Nadine. Hejsa.
- Du lyttede med. - Nej, men jeg sidder jo her og hørte...
- Men det vedkommer jo ikke mig. - Nej. Nå, hvor kom vi fra?
- Middagen kan jeg godt glemme? - Ja, det bliver en lang aften.
Jeg er her heller ikke for min fornøjelses skyld. Vi fortsætter!
Bla, bla... Jeg citerer:
"Jeg så Chevalets lig ligge på asfalten."
"Jeg kiggede i hans lommer efter ID. Og så ringede jeg efter hjælp."
"Derefter gik jeg op til mig selv igen."
Ja, sådan gik det til. Jeg har ikke yderligere at tilføje.
Det, der generer mig, er selve hændelsesforløbet:
Først tegnebogen og så hjælp. Det er ikke logisk. Forklar.
Ikke logisk? Det er simpelt.
Jeg har aldrig set et lig før, så jeg handlede vel irrationelt.
Jeg burde have ringet efter hjælp først og ledt efter hans ID bagefter, men...
Ja, ja. Okay. "Jeg var vel chokeret over..."
"...at se et lig..."
"...komma, så jeg handlede derfor irrationelt."
Ja, præcis.
Hvordan vidste du, at Chevalet var død? Du har jo aldrig set et lig før.
Jeg har set mange levende mennesker, så jeg drog en parallel.
Nej, ingen sjov, tak, så sparer vi tid. Hvordan vidste du, at han var død?
Han lå i en blodpøl. Som når nogen bliver skudt på film.
Så jeg antog, at han ikke sov. Nej, han lignede et lig.
- Så du har altså set et lig før? - Kun på tryk. Ikke i virkeligheden.
"Hans krop lå..."
"...i en blodpøl."
"Jeg havde aldrig tidligere set et lig..."
"...i virkeligheden."
"Kun på tryk."
- Det lyder dumt, når du siger det. - Nej, det synes jeg ikke.
Okay...? Nu gennemgår vi din nabos vidneudsagn.
- Nej... Ikke igen?! - Jo, det her er en efterforskning.
Fandens også... Undskyld, men jeg har et vigtigt møde, som jeg havde glemt.
Philippe!
Philippe?
Philippe!
Philippe?
- Philippe! - Kan vi ikke fortsætte i morgen?
Philippe?
Chef?
Tag de høretelefoner af, har jeg sagt. Kom her!
Det kan jeg ikke. Jeg sidder lige midt i noget, faktisk.
- Okay, men kom herover alligevel. - Jeg skal have skrevet det her brev.
Jeg har været i gang i en time. Jeg er ikke så god til sådan noget her.
Så jeg skal koncentrere mig, og det er jeg ikke vant til, faktisk.
- Jeg taber f.eks. tråden af at tale nu. - Okay, men kom herover alligevel.
Så har jeg spildt en hel times arbejde, chef.
Det er vigtigt. Champonin bad mig om det. Jeg skal lige færdiggøre det først.
Ellers stod jeg allerede ovre hos dig. Jeg kommer, når jeg er færdig, faktisk.
Okay. Hvad er det, som kræver en sådan koncentration?
- Det er konfidentielt, faktisk. - Må jeg se? Det interesserer mig.
Okay, selvfølgelig.
Champonin bad mig holde tæt. Det er konfidentielt, faktisk.
Hold op med at sige: "Faktisk" hele tiden! Det er irriterende.
Undskyld, det er fordi, min kone siger det hele tiden.
- Hvad er der galt med dit øje? - Jeg er født sådan, faktisk.
- Gør det ikke ondt? - Hvad er det for et spørgsmål?
Tager du pis på mig? Det er jo en ansøgning til politiuddannelsen.
Nej, Champonin bad mig om at skrive det og ikke sige noget om det, faktisk.
Jeg stiller ikke spørgsmål ved ordrer. Jeg synes også, at det var underligt.
Jeg er jo allerede betjent, så hvorfor bad han mig om det?
- Men det var jo en ordre. - Godt så...
Så hvis jeg bad dig skyde dig en kugle for panden.
Ville du så gøre det, bare fordi jeg er din chef?
Det kommer an på... Om jeg f.eks. havde en dødelig, smitsom sygdom...
- Så ville jeg nok... - Okay.
Jeg er med. Kan du holde øje med ham her i 20 minutter?
- Mig? - Ja, kan du gøre det? I 20 minutter.
Så vi tager det ikke i morgen i stedet?
Nej, vi afhører ikke på bestilling her. Vi tager det nu i aften, okay?
Hvad er det, jeg skal gøre, chef? Hvad mener du med "holde øje med"?
- Bevogt ham, så han ikke rører sig. - Kigge til ham? Okay, det kan jeg.
- Kig på mig. Kan jeg stole på dig? - Absolut.
Jeg bevogter ham og koncentrerer mig kun om det.
Det er en rationel ordre, du skal følge. Det har intet med et dumt brev at gøre.
Jeg kan godt se forskel i forhold til en irrationel ordre. Du kan stole på mig.
Jeg går ingen steder. Jeg er uskyldig, så...
Vi fortsætter, når jeg er tilbage!
- Hej, sønnike! - Hej, far.
- Skal vi spise noget sammen? - Nej, jeg spiste med en kammerat.
- Jeg tog en hotdog med til dig. - Det var sødt af dig.
Nå? Hvad har du på hjerte?
Jeg ville begå selvmord for et par uger siden, men fik kolde fødder.
I stedet for at springe ud ad vinduet så jeg TV.
Så nu har jeg fået nok af selvmord for en stund og vil leve. Hvad med dig?
- Er alt vel med dig, far? - Det kører.
Fedt.
- Har du arbejdet her længe? - Forsøger du at bestikke mig?
- Nej, jeg stillede bare et spørgsmål. - Jeg er ikke så dum, som jeg ser ud...
Jeg tror overhovedet ikke, at du er dum. tværtimod.
Jeg dømmer ikke folk på deres handicap.
Nej, det er ofte dem, der ser mest uintelligente ud, -
-som er de mest intelligente.
Ja, det er jeg enig i. God analyse. Hvordan lød spørgsmålet?
Jeg spurgte om, hvor længe du har arbejdet her. Uden bagtanke.
I et halvt år. Jeg fejlede totalt til optagelsesprøven, -
- men en fyr ændrede mit resultat, så jeg alligevel kom ind.
Sikke et held! Hvor godt. Hvem ændrede resultatet?
- Min far, faktisk. - Din far?
- Du siger tit "faktisk". - Ikke lige nu.
- Jo, to gange. - Nej, det ved jeg, at jeg ikke gjorde.
Jeg ved godt, hvad du har gang i. Du taler med mig for at aflede mig.
Du har fået øje på tegnetrekanten. Eller tager jeg fejl?
Jeg havde ikke engang set den. Hvad skal jeg med et tegneredskab?
Lave et diagram.
Man kan også bruge den til at lave fine 80º-vinkler med, faktisk.
Men man kan også bruge den til andre ting. For eksempel til at...
- Eller tager jeg fejl? - Jeg er ikke helt med...
Undskyld, men jeg er ikke med.
Det ville være praktisk. Forestil dig det.
Hvis du dræber mig, kan jeg jo ikke holde øje med dig. Du kan gå, faktisk.
Er du sindssyg? Jeg har ikke tænkt mig at slå dig ihjel. Jeg er jo uskyldig!
Hvordan kan en tegnetrekant få dig til at tro sådan noget?
En betjent må altid overveje alle muligheder, faktisk.
Vi er som en scanner. Vi aflæser konstant omgivelserne.
En skarp tegnetrekant får mig til at forestille mig alle tænkelige scenarier.
Det samme gælder, når jeg ser en... hvad ved jeg...
...varm kande kaffe: "Pas på, Philippe! Han kan kaste det i øjet på dig!"
En tyk mappe...
Jeg er med på ideen med scanneren, men det giver ingen mening.
Jeg er uskyldig, så hvorfor flygte eller slå dig ihjel?
Er du bange for at efterlade fingeraftryk?
Der er en god måde at undgå det på. Skal jeg forklare dig det?
- Nej! - Jeg forklarer det alligevel.
En fange fortalte mig om det. Det er utrolig enkelt.
Man tager en lighter og varmer hver fingerspids op i nogle minutter.
Som hvis man skulle stege huden, men uden at brænde den.
Jeg er ikke interesseret. Det er jo forfærdeligt!
Det gør ikke ondt. Jeg har prøvet. Huden bliver bare blødere.
Så forsvinder mønstret, som danner ens fingeraftryk, faktisk.
Med risiko for at gentage mig selv: Jeg begår ikke kriminalitet.
- Så din teknik interesserer mig ikke. - Slap af. Slap helt af.
Jeg anklager dig ikke for noget. Jeg småsnakker bare, faktisk.
- Vil du se mit politiskilt? - Ja, gerne.
Jeg er stolt over det! Nu da vi har lært hinanden at kende, må du godt se det.
Jo, tak.
Bliv siddende. Jeg tager denne her med. Man ved jo aldrig...
Men hvor pokker kan jeg have lagt det? Skiltet. Skiltet...
Nej, her ligger det ikke.
Jeg er så glad for det, at jeg altid gemmer det, faktisk.
- Nej, ikke her. - Sig mig...?
Fandens også!
Fortæl din chef, at jeg ikke myrdede dig, selvom jeg havde chancen?
Jeg ved, at jeg flyttede det sidst. Her har vi det!
Jeg er simpelthen så stolt over det! Vent, så skal du se...
Er du okay?
Hallo?
Monsieur?
Er du okay?
Det gik jo ikke så godt... Monsieur?
Hallo? Det var satans...
For fanden da også...
For fanden...
- Kommissær, må jeg vise dig noget? - Hvad?
Tourcher-sagen, den hakkede murer.
Nej, jeg har travlt med en anden sag.
Du skal bare kigge på et billede. Jeg har brug for din mening.
- Spørg Champonin. Hvorfor mig? - Han har ikke samme klarsyn.
- Det er sandt. Okay, vis mig det. - Tak.
Det er et billede af en mur. Ja, et flot billede af en flot mur.
- En velbygget mur og et flot billede. - Og hvad tror du, at det her er?
Ja, du har ret... Der ligger en lille ting foran væggen.
Jeg ved ikke rigtig...
- Det er en tå. - Er det det?
- En lille penis, ville jeg have sagt. - Det er en tå. Vi har analyseret den.
- Hvorfor spørger du så mig? - Lad mig forklare!
Muren blev bygget dagen før mordet, 20 km fra findestedet.
- Og? - Laver du sjov?
- Nej. Hvad siger det mig? - Det er jo åbenlyst!
Nej, du viser mig et foto af en mur med en tå, der ligner en pik. Hold nu op!
Dumme gås!
Det bliver en lang nat. Det bliver en lang nat, Fuguain.
Jeg sover dårligt. Indimellem stiger det mig til hovedet.
Så kan vi jo genoptage afhøringen i morgen?
Det er sent, du er træt og ikke ligeså skarp. Vi når ingen steder.
Nej, ingen venter derhjemme, så det er enten her eller foran radioen.
Må jeg gå på toilettet?
Sikke en idiot! Fanden også...
Sikke et forbandet mareridt! Den klaphat med sit øje...
- Kommissær, vil du have en østers? - En østers? At spise?
Ja, en østers. Jeg bestilte et dusin, men fik tretten.
- Jeg vil ikke jo ikke smide den ud. - Nej, det ville være synd. Tak.
Vi overvejer at se "King Kong". Er du interesseret?
Nej, jeg bryder mig ikke om kinesiske film. Arbejdet venter.
Okay, jeg vil ikke insistere...
- Tak! - Hejsa!
Jeg er klar.
Så fortsætter vi, hvor vi slap. Hvor var vi kommet til?
Du ville gennemgå naboens udtalelse, og jeg sagde: "Ikke nu igen?!"
Det er korrekt. Ifølge din nabo, mademoiselle Lustrée...
- Lustrain. Carine Lustrain. - Ja, undskyld.
Hun så dig komme og gå syv gange mellem klokken tolv og fem.
Hvordan det? Forklar.
Hun overvåger opgangen døgnet rundt. Hun er lidt småtosset.
Den mindste lyd og hun åbner døren. Det gælder elevatoren... Ja, alt.
Er der den mindste... Undskyld, men det ryger ud af dem. Er det normalt?
Ja, jeg har et hul. Koncentrer dig nu. Hvad sagde du?
- Et hul? Jeg forstår ikke... - Jeg har et hul i brystet.
- Hvor forfærdeligt! - Jeg mærker det ikke. Videre...
Fortsæt! Du gik ud syv gange. Det er et voldsomt renderi!
- Forklar, for jeg forsøger at forstå... - Ja, jeg har intet at skjule.
Første gang var ved midnat. Min kone gik i panik over en kakerlak.
- Så hun bad mig købe insektspray. - Hvor stor var den?
- Ingen anelse... - Med tanke på din kones reaktion:
Lille, mellemstor eller stor?
Jeg ved det ikke... Lille. Hun sagde: "Dræb kakerlakken i vasken, skat!"
Spiller det nogen rolle, hvor stor kakerlakken var?
Jeg afgør, hvad der er vigtigt i forhold til efterforskningen, okay?
- Så du gik ud og købte insektspray? - Ja.
Jeg havde for travlt, så jeg glemte min pung.
Det sker.
Godaften.
Jeg opdagede det, da jeg nåede ned.
Så jeg gik op igen.
Det var første gang, ikke sandt, Fuguain?
Fuguain?
- Det var første tur, ikke sandt? - Jo, jeg gik ud og direkte ind igen.
- Jeg foretrækker "ud og ind". - Hvorfor det?
Min nabo så mig gå ud og ind syv gange.
Så vi må holde os til den vending, så vi ikke taber tråden.
Nej, jeg foretrækker "tur". Vi fortsætter!
Jeg hentede min pung og gik med det samme igen.
- Hvad lavede din kone imens? - Hun kiggede TV, mens hun ventede.
I butikken fik jeg pludselig lyst til chips, så jeg købte en pose.
De havde ikke kakerlakspray, så jeg købte myggespray til ca. 10 euro.
Okay. Gik du direkte hjem bagefter, eller gik du omkring i gaderne?
Jeg gik hjem. Jeg støver ikke rundt, og jeg skulle jo dræbe kakerlakken.
- Fortsæt! - Jeg smutter. Jeg er færdig.
- Jeg er lige begyndt. Vi ses morgen! - Nej, jeg er gravid, faktisk.
- Gravid?! - De skal se, om alt er i orden.
Hold da op... Det har han ikke sagt noget om, den skiderik!
Vi ville holde det hemmeligt, faktisk, men jeg fortæller det til alle!
- Hvor er han? Må jeg give ham et kys? - Naturligvis.
Hvor er han?
- Din kollega med kun et...? - Ja, Philippe.
- Han er min mand, faktisk. - Okay. Han holdt øje med mig.
Det gik fint, og alt var som det skulle være. Vi snakkede. Han var flink.
- Tillykke med barnet! - Skidt med det! Hvor er han?
Jo, han blev nødt til at løbe.
Han fik maveproblemer.
- Det var nok den sushi, vi spiste! - Ja, lige præcis. Han sagde:
- "Det er nok den sushi." - Det er min skyld.
- De plejer ikke at servere dårlig sushi. - Jeg lavede min egen sushi, faktisk.
- Åh, for fanden! - Efter en opskrift på nettet, faktisk.
- Og? - Han forsvandt. I en vældig fart.
Jeg nåede ikke at spørge hvorhen, så jeg ved ikke, hvor han er...
Han gik nok hjem, faktisk. Så smutter jeg, faktisk. Tak!
Tager jeg fejl, eller siger alle "faktisk" hele tiden?
- Nej, jeg bemærkede det også. - Hvor har de det fra?
- Det er nok en dille... - Tror du? Det er irriterende.
Det giver jo ingen mening. "Faktisk..."
- Nå, du gik altså hjem fra butikken? - Ja, jeg gik den lige vej hjem.
Min kone sov, men programmet var interessant, så jeg så det.
- Sover hun ofte foran fjernsynet? - Ja, næsten hver aften.
Jeg plejer at putte hende, men det var spændende, og der var chips.
Se, hvad du har gjort! Er du tilfreds nu?
Vrøvl! Det er ikke min skyld, at du snublede!
Jo, jeg skulle vise dig mit skilt, faktisk.
Jeg er ligeglad med dit skilt!
Det skete, fordi du var der. Så det er din skyld! Du skal få betalt!
- Jeg betaler ingenting! - Hvad snakker du om?
TV'et taler til sig selv. Næste gang ringer jeg efter en reparatør.
Sov bare videre, skat. Der sker ingenting.
Bagefter sprayede jeg. Da det var mod myg, gav jeg den lidt ekstra.
Godt tænkt. Og hvad var klokken da?
Aner det ikke. En time efter indkøbet, måske. Nej, jeg ved det ikke...
- Og så? - Dysen satte sig fast.
- Hvad mener du? - Dysen satte sig fast.
- Den blev ved med at spraye. - Jeg er med.
Så jeg åbnede vinduet for at lufte lidt ud.
Men jeg ramte en potteplante, som stod i vindueskarmen.
- Den faldt fem etager ned. - Sikke en banal historie!
- Hvorfor siger du det? - Du vælter kedelige historier ud:
Potteplanten, TV'et, kakerlakken, din kone, der sover...
- Insektsspray, chips... - Det passer. Potteplanten faldt ned.
- Skal jeg lyve for at peppe den op? - Nej, selvfølgelig ikke.
Jeg må erkende, at jeg aldrig har kedet mig så meget under et forhør.
- Men fortsæt alligevel. - Det var ikke pænt sagt!
- Jeg siger jo bare sandheden. - Ja. Bliv nu ikke vred, Fuguain.
- Jeg er ikke vred. - Jo, men det er jo dit liv.
Føl dig ikke skyldig over det. Nu fortsætter vi.
Så gik jeg ned for at rydde potteplanten op nede i gården.
- Med kost og skovl? - Ja, banale gøremål. Undskyld.
- Men det er måden at gøre det på. - Der tager du fejl.
Der findes små ministøvsugere. Nuvel...
Fortsæt. Det er ikke vigtigt.
- Hvor længe skal jeg sidde i skabet? - Hvorfor? Du er jo død.
- Det interesserer mig faktisk lidt. - Det er ganske uinteressant.
- Det giver så to ture. - Nej, tre.
Ja, du har ret. Det var min fejl. Jeg er træt, faktisk.
Så mister jeg koncentrationen. Din kedelige historie og trætheden oveni.
Faktisk har jeg brug for noget opkvikkende. Noget kaffe, faktisk.
- Du sagde lige "faktisk" tre gange. - Jeg hørte det godt. Kaffe? Nej?
- Må jeg muligvis strække ben lidt? - Naturligvis.
Ja, Guy, vil du komme op med lidt kaffe? Jeg sidder midt i en afhøring.
Ja, jeg ved det godt.
Philippe er her ikke, han er syg. Et forfærdeligt maveonde.
Efter otte plejer det at være Muriel. Kan du ikke komme op med lidt kaffe?
Okay, glem det.
Blev det til to ture?
- Nej, tre, sagde jeg jo lige. - Tre ud af syv.
- Glemte du kosten i gården? - Nej, slet ikke.
- Jeg gik op og lagde konen i seng. - Hvad var klokken da?
Det husker jeg ikke. Måske 1,5 time efter indkøbsturen.
Jeg ved det ikke.
Fortsæt.
Da jeg havde lagt min kone i seng, gik jeg ud igen for at trække vejret.
Trække vejret?
Jeg blev ør i hovedet af insektmidlet, så jeg gik ud for at få lidt frisk luft.
Undskyld, men man siger ikke "frisk luft" i det her tilfælde.
Det er, når man tager op i bjergene eller til havet. Ikke i det her tilfælde.
Det gik ikke midt om natten uden min kone, så jeg gik ud for at få frisk luft.
Nej! Du indåndede for megen spray, så du gik ud for at trække vejret.
Det var jo det, jeg sagde til at starte med. Jeg gik ud for at trække vejret.
Der er en anden ting, som nager mig. Du støver jo ikke rundt i gaderne.
- Men det var jo præcis det, du gjorde! - Jeg trak vejret og støvede ikke rundt.
Var det der, du fandt Chevalets lig i en blodpøl?
Nej, ikke endnu.
Der var meget stille nede på gaden. Jeg hørte lidt larm i det fjerne.
En fest i en eller anden lejlighed.
Der kom damp ud af min mund pga. kulden, så jeg lod som om, jeg røg.
- Hvorfor det? - Det er sjovt, når det er koldt.
- Gør du ikke det? - Jo, da jeg var 2,5.
- Jeg skammer mig ikke over det. - Der er der vel heller ikke grund til?
Undskyld, du har vel ikke en cigaret?
En cigaret?
- Du er den enøjede betjents kone. - Kender du Philippe?
- Vi er gift. Hvor vidste du det fra? - Fordi... Ja, jeg kender ham ikke.
Jeg kender ham, men ikke endnu. Glem det. Du forstår det alligevel ikke.
- Jo, fortæl. - Vi mødes i fremtiden.
Men ikke rigtigt i fremtiden, men... Hvordan skal jeg sige det?
- I kommer til at mødes i fremtiden. - Ja, men det er ikke rigtigt i fremtiden.
Nu er vi i fortiden. I min hukommelse.
- Og mødet bliver lidt akavet... - Okay? Hvorfor det?
Så i hvilken akavet situation møder du min mand?
Hvordan skal jeg sige...? Jeg er anklaget for mord, men ikke endnu.
Jeg bliver det om tre dage. Jeg møder din mand under en afhøring.
Kig forbi! Jeg arbejder der også, faktisk.
Ja, vi møder også hinanden.
- Hvem har du myrdet? - Ingen. Jeg fandt en død fyr på gaden.
På vej hjem i aften finder jeg en mand i en blodpøl.
Jeg er den første, der ringer efter hjælp, så jeg bliver hovedmistænkt.
- Lad være med at ringe, så slipper du. - Ja, det var en god ide.
- Det er allerede sket, det er for sent. - Nu er jeg ikke med...
Først siger du, at det er i fremtiden og så i fortiden...
Fuguain!
- Du var helt væk. - Ja, helt og aldeles. Undskyld.
- Du lod som om, du røg. - Ja, netop. Jeg lod som om, jeg røg.
Gaden lå øde hen, så jeg gik op, for jeg frøs brysterne.
Du synes måske, jeg hænger mig i detaljer, -
-men bryster er noget, kvinder har.
- Du mener, at du frøs bollerne af. - Nej, jeg frøs virkelig brysterne.
Overkroppen. Det var det, jeg mente.
- Jeg frøs ikke testiklerne. - Okay.
- Fire ture, er det korrekt? - Ja, fire.
"Efter at have røget for sjov alene på gaden..."
"...gik jeg hjem igen. Jeg gik hjem..."
"...fordi jeg frøs brysterne."
"Frøs brysterne."
Fuguain...
Når jeg iagttager dig, begynder jeg at tro, at du bare er et fjols.
- Et fjols, der var det forkerte sted. - Er det sandt?
Jeg kan ikke forestille mig dig dræbe en med et strygejern. Det er voldsomt.
Tak, det er de første venlige ord, du har sagt. Jeg bliver helt rørt.
Pas på! Det er bare en følelse. Det betyder ingenting.
Nej, men du siger alligevel, at jeg måske er uskyldig.
Alt, kan hurtigt ændre sig, er du med? Hvor er min lighter nu?
Den lå jo lige her. Du har ikke set min lighter?
Den er her! Den var faldet ned. Den lå lige ved dine fødder.
Der er noget, der stinker! Er det den?
Min lighter stinker.
Ja, den stinker. Den stinker virkelig!
- Den lugter af brændt flæsk. - Brændt?
- Lugt. Jeg er jo ikke sindssyg. - Nej, den lugter af lighter.
Må jeg?
Nej, jeg sidder stadig midt i en afhøring, men vær ikke bekymret.
Nej, da. Han gik vel til lægen. Han havde jo ondt i maven. Råb ikke.
Nej, jeg ringer til dig senere. Hør her, jeg ringer senere.
- Hvad hvis jeg besvimer af sult? - Tror du, at du er så sulten?
Det er ikke noget, jeg tror. Jeg har jo sagt, at jeg er hundesulten.
Der er ikke noget så smukt, som en by, der sover.
Jeg valgte jobbet her for at leve om natten.
- Herregud... - Lysene. Stilheden. Det er poetisk.
Jeg kan ikke sætte pris på poesien lige nu, for jeg har mavekramper.
Så jeg vil rigtig gerne have afhøringen overstået snart?
Lad mig fortælle en personlig beretning.
En dag tog vi på helikoptertur, som alle turister, men den styrtede ned.
Piloten og min ven døde, og jeg var alene tilbage på en øde ø.
- Helt alene. - Der havde du ikke hul i lungen...
- Nej, men hvor ved du det fra? - Jeg kan se, at der ikke er et hul.
- Vent. Kan du se, hvad jeg fortæller? - Ja, ganske tydeligt, faktisk.
Nej... Jeg kan ikke se noget, når du fortæller.
Du har blå skjorte på og ser træt ud. Og så kan jeg se stranden.
Utroligt! Ja, det er rigtigt.
Jeg ser træt ud, fordi jeg ikke har spist i tre dage. Jeg har bare ledt.
Ved du, hvordan det er ikke at spise i tre dage?
Hvad skete der så?
Så blev jeg reddet, fik mad og tog hjem. Punktum slut.
- Okay. - Du er ikke alene om at være sulten.
Andre har været sultne, under værre omstændigheder.
Okay, tak for det. Jeg oplevede noget lignende, da jeg var lille.
- Ikke ligeså slemt, vel? - Jo, måske endnu værre.
Det var, da jeg var barn.
Fortsæt. Du får et minut.
Jeg besøgte min onkel nede sydpå. Jeg var omkring syv år.
Han havde en hund, som jeg elskede. Den sad altid bundet ved sit hus.
Så en dag slap jeg den fri. Jeg tog halsbåndet af den, og så stak den af.
I stedet for at løbe efter den fik jeg lyst til at prøve hundehalsbåndet.
Jeg kan ikke se noget, når du fortæller. Hvordan så du ud?
Som et almindeligt barn.
Min onkel blev rasende og tvang mig til at sidde i hundehuset i en uge.
Efter to dage havde jeg tømt madskålen.
Jeg var så sulten, at jeg åd jord. Så jeg ved godt, hvad sult er.
- Det der fandt du på. - I lige måde. En øde ø er utroværdig.
Det passer, jeg tog gas på dig. Jeg gør det godt igen med lidt mad.
- Det var venligt! - Jeg er ikke noget monster, Fuguain.
- Du var jo sulten. - Skal jeg åbne den?
Ja, den er til dig.
- Ja? - Må jeg hente min spand?
- Din spand? - Jeg efterlod den her i går aftes.
Jeg stiller den i skabet, så ingen skal tage den. Må jeg? Det går hurtigt.
Du forstyrrer ikke. Vi holder en lille pause.
Daniel, har du nogensinde været rigtig hundesulten?
- Sulten? - Ja, rigtig hundesulten.
Jeg har været sulten utallige gange.
Ja, men har du prøvet at være ekstremt sulten, og ikke have kunnet...?
Det ved jeg ikke. Det er et underligt spørgsmål.
Vi fortæller historier om at være sulten. Kan du ikke huske nogen?
Nej, det kan jeg ikke.
Men jeg skal tænke over det til næste gang.
Godt så... Held og lykke.
Han har Alzheimers. Jeg tester ham for at se, hvordan det står til.
Hvorfor er du så bleg?
Jeg fik pludselig varmen, men nu er det okay.
Vi må videre. Kaffen gjorde underværker. Vi var nået til fire ture.
- Jeg skar mig vist på østersen. - Det er ikke sådan, man spiser dem.
Jeg er ikke vant til hårde skaldyr.
Okay... Hvor kom vi til?
Da jeg kom tilbage stod døren åben.
Spændende, Fuguain! Det er den rene thriller...
- Lad mig gætte. Indbrud? - Det troede jeg også først.
Men da jeg så, at sengen var tom, forstod jeg det med det samme.
Min kone går i søvne. Hun gik ud, mens jeg legede at jeg røg. Det sker.
Jeg er bekymret for min mand, faktisk.
Hold op med at besøge mig! Det er forkert, at vi mødes i min hukommelse.
- Fortæl! Jeg venter jo hans barn! - Du finder snart ud af det.
Jeg fulgte hende hjem, lagde hende forsigtigt i seng og slukkede lyset.
Det er fem ture. Vi nærmer os...
Din kone der går i søvne, er den bedste del af historie indtil videre.
- Fortsæt. Sjette tur. - Uinteressant: Jeg flyttede bilen.
Den stod ulovlig parkeret, så jeg gik ned og flyttede den.
Ja, det var uinteressant. Det var nummer seks. Vi er snart i mål.
Syvende tur. Den, som interesserer os. Jeg er lutter øren, Fuguain.
Jo, jeg tog min pyjamas på og drak lidt mælk.
Så børstede jeg tænder.
Og så gik jeg i seng.
Synes du ikke, at tandpasta smager dårligt, når du har drukket mælk?
- Nej, overhovedet ikke. - Fortsæt.
Det var varmt. Jeg lå dårligt, så jeg lå bare og vendte og drejede mig.
Undskyld, men før var der så koldt, at der kom rim ud af munden på dig.
- Og nu er der for varmt? - Jeg tændte for varmen, faktisk.
Det kan virke som dumme spørgsmål, men jeg tjekker om din historie holder.
- Gør den det? - Ja.
Så lød der et skrig. Som om nogen blev overfaldet.
Ja, jeg hørte det godt.
Hørte du det? Du kan ikke se, hvad jeg fortæller. Du kan høre det?
Jeg er jo inde i din hukommelse nu, Fuguain. Jeg ser og hører dig.
- Kan du se, at jeg gør det her? - Ja. Nu skal du ikke være fræk.
- Okay. - Fortsæt, Fuguain.
- Jeg hørte endnu et skrig. Højere. - Ja, og?
Jeg ville se, hvad der forgik, så jeg bevæbnede mig.
- Med strygejernet? - Det var, hvad jeg kunne finde.
- Jeg tog min jakke på og gik ud. - Med strygejernet?
Du forlader altså bygningen-
- og finder Chevalets lig i en blodpøl udenfor, midt på gaden?
- Ja, lige præcis. - Okay. Fortsæt.
Som jeg sagde tidligere, gik jeg hans lommer igennem for at finde hans ID.
- Værsgo. - Jeg stak hånden i lommen.
Jeg fandt tegnebogen. Jeg åbnede den og fandt hans ID.
- Og så ringede du efter hjælp? - Ja.
- Gør det. - Rigtigt?
Ja, rigtigt i din hukommelse, altså. Værsgo.
- Den ringer. - Hvad var klokken?
Det ved jeg ikke...-Hallo? Tak, fordi De svarede så hurtigt.
Jeg ringer, fordi jeg har fundet et lig uden for mit hus.
Ja, med blod og det hele.
Jeg har aldrig set et lig før, men der er ingen tvivl.
Nej, jeg er uskyldig.
Men jeg har den afdødes ID-kort. Jeg kan give Dem hans navn.
Okay. Okay.
- Det var en anden, der svarede. - Du gav dem ikke adressen.
Nej, han lagde på inden, men da det skete, gav jeg dem adressen.
- Okay, og så gik du op igen? - Ja.
Jeg tænkte: "Skal jeg vente ved liget eller gå op?" Jeg var træt og gik op.
Så du ringede efter hjælp og forlod gerningsstedet for at gå i seng?
Ja, jeg var træt, og han var jo allerede død.
Min kone kunne jo gå i søvne igen, og jeg frøs, så jeg gik op.
- Du var så træt, at du glemte jernet. - Ja, det var ikke så smart gjort...
Det er jo ikke noget, man plejer at gå rundt med, så det er ikke så mærkeligt.
Jeg hører, hvad du siger, men indrøm, -
- at et strygejern, der ligger ved et lig med knust kranie, er lidt forvirrende.
Ja, det er det.
Så gik jeg op igen og lagde mig ved siden af min kone, som stadig sov.
Senere hørte jeg, da ambulancen kom.
Så husker jeg ikke mere. Jeg må være faldet i søvn, tror jeg.
Er du der? Taler jeg med mig selv?
Kommissær?
Er du gået? Taler jeg med mig selv?
Kommissær?
- Jeg er lige her. - Undskyld.
- Jeg er træt, faktisk. - Det skrider fremad!
- Må jeg gå hjem nu? - Nej.
- Hvorfor ikke? - Jeg har ombestemt mig.
- Med hensyn til hvad? - Din historie er vandtæt.
Alt for vandtæt, siger mit politiinstinkt mig. Jeg er ikke overbevist.
For "vandtæt"? Laver du sjov?
Nu er det dig, der bruger et forkert udtryk. Et ur kan være "vandtæt".
- Du er hovedmistænkt. Start forfra. - Mener du det? Fra begyndelsen?!
- Ja. - På grund af strygejernet?
Strygejernet og andre små detaljer. - Ja?
Champonin! Det er ikke så tit, man ser dig her...
Jeg har noget til dig, faktisk.
Obduktionsrapporten.
Jeg gik det hele igennem. Det tog to timer og tre kvarter.
Det er overraskende. Du vil synes om det.
- Er det den hakkede murer? - Nej, Chevalets død.
Det er jo min sag. Hvorfor læser du min obduktionsrapport?
Fordi jeg kan lide den slags.
Jeg fandt den, kiggede i den af ren nysgerrighed og kunne ikke stoppe.
Hør her. Jeg skal spare dig for lidt tid.
Lægen er 100% sikker: Chevalet blev ikke myrdet.
Han fik en indre blodstyrtning. Blodet på jorden kastede han op.
- Kraniet flækkede, da han faldt. - Sådan! Tak!-Okay?
Tag det roligt, Fuguain. - Hvilken blødning?
En indre blødning. Jeg opsummerer:
Chevalet går på gaden. Pludselig eksploderer hans mave.
Alt sprænger! Bugspytkirtlen, tarmene, leveren...
Alt eksploderer! Trykket gør, at det hele stiger opad.
Chevalet brækker tre liter blod op på én gang. Det er en ren gejser!
- Hvor forfærdeligt! - Ja, han spytter det hele ud på jorden.
Eftersom han stavrer rundt, glider han i sit eget blod.
Bang! Han falder bagover og flækker kraniet.
- Han dør øjeblikkeligt, punktum slut. - Ja, netop.
Det var pokkers... Du tager pis på mig?!
- Nej, det står i rapporten. - Så kan jeg vel godt gå?
Du burde gå hjem i seng. Det trænger du til.
Nå?
- Må jeg gå nu? - Ja, men...
- Hvordan kan man eksplodere? - Han var vel ikke vandtæt...
- Jeg stolede på mit instinkt. Undskyld. - Se!
- Hvad er det for noget? - Det lå her på gulvet.
- Hvad er det? - Et øje.
- Et øje? - Ja, det er sikkert Philippes øje.
- Min Philippes? - Ja, det har præcis samme farve.
Jeg er næsten sikker på, at det er hans øje. Samme fraværende blik.
- Hvad? - Hvad siger du nu, Fuguain?
Okay, jeg kan forklare det hele...
- Kom! - Jeg er altså uskyldig?
Hvem rager det! Kom!
Vi har et hit!
Vi indleder scenen og siger vores replikker, -
- og så opdager jeg, at han faktisk spiser pølsen.
- Hvor klamt! - Der bliver stille, indtil han er færdig.
Hvor kedeligt!
Jeg foretrækker at spise rigtigt. Så lever jeg mig ind i rollen.
Ja, vi har bemærket, at det kun er, når du spiser, at du spiller godt.
Du burde spise pølser gennem hele stykket.
Hvordan ville du have gjort? Hvordan gør? Mimer du?
- Folk er for langt væk til, at kunne se. - Folk på første række kan godt se det.
- Nej, publikum sidder for langt væk. - Jeg har fundet på en teknik.
Jeg tager en rigtig bid, som jeg diskret spytter ud igen-
- og smider på gulvet. Så tror folk, at jeg spiser.
- Det tager da ligeså lang tid. - Nej.
Så kan du sige din replik med tom mund og derved spare tid.
Du spilder ikke tiden på at tygge, og rytmen holdes.
- Ødelagde jeg rytmen? - Jeg mistede koncentrationen lidt.
Og man risikerer jo også at bøvse.
Ja, man får jo opstød, når man spiser, mens man spiller.
Og ingen skuespillere har vel lyst til at bøvse på scenen?
Bruno Lazare var der. Han kunne lide halvdelen. Han har lige anmeldt det.
- Ham fra Figarock? Han er vild. - Han hader alt.
Jeg håber, at det var den halvdel, som jeg er med i...
Hvad skriver han?
Ingenting, bare at den ene halvdel er god, og at den anden er hårdt arbejde.
Idiot! Det er jo altid hårdt arbejde. Det er det, der er godt.
Hvor deler han den op? Hvad er midten ifølge ham?
Rolig nu. At Figarock skriver om os, er fantastisk for stykket.
- Folk vil huske ordet "godt". - Godt! Det skåler vi på!
- Skål! - Skål for Figarock!
- Skål for Lazare! - Skål!
Jeg vil bare sige, at det var en fornøjelse at få lov at være med.
Selvom jeg var sulten under hele forestillingen, hvilket ikke var let...
Jeg vidste slet ikke, at jeg optrådte.
Nu når jeg tænker tilbage på det, -
- ved jeg, at det her bliver et uforglemmeligt minde.
Så tak skal I have... Tak.
- Vi ses! - Vi ses!
Vi ses!
Vi ses.
Vi ses!
- Jeg ved ikke, hvad jeg skal sige... - Sig ingenting.
Jo... Vi ses.
- Og tak. Det var fantastisk. - Nej, Fuguain, jeg beklager.
Tak mig ikke. For i morgen tidlig fortsætter vi. Sov godt i din celle!
- Før ham væk! - Hvad snakker du om?!
Hvad med teaterstykket? Og alle skuespillerne?
Hvil dig nu, Fuguain!
Oversættelse: J. Petersen